La capătul lumii, există un îndepărtat și străvechi regat.
Pentru majoritatea dintre noi, pare un ținut înghețat, neînsemnat.
Dar pentru creaturile făcute să reziste frigului,
întotdeauna a fost un Paradis.
Cuibărit adânc, sub protecția gheții, o mică ființă își începe drumul în viață.
De săptămâni trăiește în întuneric.
Cu privirea ațintită la cercul de lumină de deasupra ei.
Ce poveste ascunde?
Curiozitatea o conduce pentru prima oară spre lumină.
"Nanu," poate fi numită în nord. "Micuțul urs polar."
Lumea de afară este o pătură albă care se arată în fața ei.
Este un loc maiestuos, cum nu mai este altul pe Pământ.
Un regat uriaș, aflat la capătul lumii.
Un regat de gheață.
Mai există un pui care cercetează lumea pentru prima oară.
Ea vede un univers albastru de apă înghețată.
Seela este un pui de morsă, născut cu câteva ore în urmă,
dar la fel ca și tânărul urs, nerăbdătoare să descopere universul din jurul ei.
La fel ca orice nou născut și ei am multe de învățat.
Ei sunt copiii Arcticii.
Viețile lor sunt legate de gheața din jurul lor.
Dar lumea lor se schimbă.
Iar ei vor avea de înfruntat provocări pe care predecesorii lor nu le-au avut.
Aventura lor începe astăzi.
Totul începe într-o zi de primăvară pe acest munte înzăpezit.
Mama lui Nanu s-a săturat de bârlogul ei neîncăpător.
Ea a stat în bârlog, timp de 6 luni fără să mânce sau să bea ceva.
În iarna întunecată, a născut gemeni.
Pe Nanu și fratele ei.
Sunt -20 de grade astăzi. Un frig pătrunzător.
Perfect pentru un urs polar.
Nanu ezită puțin să-și părăsească bârlogul.
Dar când mama ta este un urs polar și te cheamă, ar fi bine să te duci.
Nanu este neastâmpărată.
Fratele ei, puțin timid.
Ea este oricând gata pentru o joacă.
Totul dintr-o lovitură!
Dar o să fie și zile mai serioase.
Supraviețuirea este atât de grea aici,
încât Nanu și fratele ei au nevoie de 3 ani de pregătire de bază.
Dar trezirea este suficientă pentru prima zi.
Centrul de pregătire al urșilor polari începe mâine..
De la muntele înzăpezit, 45 kilometrii din suprafața oceanului este împietrită
într-un strat gros de gheață.
Peste se află lumea în care s-a născut Seela.
Un labirint de gheață plutitoare care este folosită și ca o creșă.
Aici, o mamă morsă poate să-și supravegheze puiul proaspăt născut..
Folosindu-și mustățile sensibile memorează unul altuia fața pentru totdeauna.
Așa este.
Acele mustăcioare drăguțe nu-s doar pentru a arăta bine.
Dar Seela mai are o față de memorat.
O altă femelă aștepta să audă acele prime urlete.
Ea se comportă ca o mătușă și înverșunat protector,
până când Seela o să fie destul de matură pentru a înfrunta lumea pe cont propriu.
Este un angajament pe 3 ani,
care începe acum.
Primul lucru învățat, este ieșirea din apă.
Dacă Seela eșuează, corpul se va răci prea mult iar ea se va îneca.
În timp ce mătușa se uită după prădători,
răbdătoare, mama lui Seela îi arată cum să iasă din apă.
Problema este,
că făcând tumbe este mult mai amuzant.
Mama ei poate ridica 35 kilograme.
Dar Seela trebuie să învețe singură.
O să fie 3 ani lungi cu acest frumușel micuț.
Mătușa probabil se întreabă în ce s-a băgat.
La muntele înzăpezit, fratele lui Nanu întârzie o excursie cu familia.
Încă n-a învățat gaura aceea.
Mama lui Nanu nu mai poate aștepta. Este înfometată.
Singura ei speranță pentru a găsi mâncare este să se aventureze în oceanul înghețat,
într-o vânătoare în stil vechi.
Și așa începe rătăcitoarea viață a urșilor polari,
lăsând în urmă locul unde s-au născut,
pentru o aventură în necunoscut.
Curând ei se vor alege cu un însoțitor.
Mama lui Nanu detectează semne îngrijorătoare,
lăsate de singurul animal din regatul înghețat care poate fi o amenințare.
Un mascul urs polar.
Știe că dacă îi dă o șansă, acesta o să-i atace puii.
Dar masculul pare să fie interesat de altceva.
A simțit un miros venit de la kilometrii depărtare.
O morsă nou născută.
La o primă privire, Seela pare o pradă ușoară.
Mătușa simte pericolul.
În timp ce ursul se apropie, mătușa încearcă să-l oprească.
Ursul este puternic, dar este de două ori mai greu ca Auntie
și nu are niciun avantaj în apă.
Renunță, pentru moment.
Seela este mai norocoasă decât v-a ști vreodată.
O femelă morsă, nu naște prea des.
Așadar Seela este o comoară, nu numai pentru mama și mătușa ei,
ci pentru întreaga turmă.
Ei nu-s doar un grup, sunt o familie apropiată.
O familie cu adevărat apropiată.
Toți, unii peste alții, fiecare se bagă în treburile celuilalt,
Veri, bunice, bunici.
Și ce familie nu are un unchi înfricoșător?
Nu foarte departe, un văr îndepărtat a morsei, scoate capul la suprafață.
O focă ia câteva guri de aer printre sferele de gheață.
Poarta ei privată între mare și aer.
Problema este că niciodată nu știe ce prădător feroce
poate să aștepte la suprafață.
Se poate descurca cu un pescăruș,
dar foca este mâncarea favorită a ursului polar.
De fapt asta este ceea ce mama lui Nanu vânează acum,
urmată de Nanu și frățiorul ei,
și micuțul lor prieten.
Focile au un singur mare aliat împotriva ursului. Gheața.
Se poate strecura într-o cavitate ascunsă sub zăpada tare,
sperând ca ursul să n-o găsească.
Din nefericire pentru focă,
mama lui Nanu poate simți mirosul aflat la 1 metru sub zăpadă.
Este ca și cum ai juca ascunselea cu cineva care are vedere în raze X.
Nanu o să învețe curând
că nu este ușor să ai mâncare în regatul înghețat.
Doar o dată din douăzeci de încercări are succes.
Dar nu poți să renunți atunci când ai doi pui de hrănit.
Prima masă în 6 luni ajută mama
și devine lapte pentru puii ei.
Și pentru isteața vulpe, resturi.
Spre deosebire de mama urs, o morsă, rar vânează singură.
Când uneia i se face foame,
i se face întregii turme.
Așa procedează ei.
Aceasta este prima vânătoare a lui Seela,
și are nevoie de energie, pentru că vânătoarea va dura 3 zile.
Lucrează ca o echipă, încercând să-și amintească locuri în care au mai fost.
Credeți că ceva atât de mare și greu ca o morsă
se va lua de ceva fioros.
Acesta este câmpul de luptă.
Și victima?
O scoică.
Fiecare morsă poate consuma la o masă, 4000 de scoici.
Lui Seela îi va lua ani ca să învețe tehnica morselor de mâncat scoici.
Adulmecându-le cu mustățile,
deschizându-le dintr-o răsuflare, și luând carnea.
Dar mai întâi trebuie să-i prinzi pe alunecoși!
În acel haos, unii vecini fug.
Alții chiar zboară.
Turma nu ia niciodată toate scoicile.
Sunt lăsate acolo ca să le înlocuiască pe cele mâncate
atunci când peste 5 ani se vor întoarce.
După 3 zile de înfruptat din scoici,
turma înclină să facă împreună, tot ceea ce ajută la digestie.
Cineva începe să joace "Trage-mă de deget"
și înainte să-ți dai seama...
La sfârșitul primăverii,
Familia lui Nanu și alți urși din regatul înghețat sunt deja sătui.
Vânătoarea de foci le-a umflat burțile.
În Antarctica vremurile îmbelșugate aduce motive de sărbătorit.
În ritmurile antice ale nordului,
zilele de prosperitate pentru Nanu și familia sa
se sfârșesc o dată cu venirea verii.
E vremea închiderii urșilor,
al căror sezon de vânătoare se deschide o dată cu sezonul cald.
Soarele penetrează timp de 24 de ore ape adânci
și o face cu folos..
O explozie de viață atrage o mulțime de vietăți înfometate către nordul îndepărtat.
De-a lungul timpului,
vara a subțiat întotdeauna câmpurile înghețate pentru o scurtă perioadă.
Dar frigul se întoarce o dată cu toamna,
iar gheața își revendică terenurile, înaintând apoi către mare.
Gata să-și înceapă activitățile din timpul verii,
Nanu și familia sa au așteptat ca spațiile lor de vânătoare să reiasă
din oceanul înghețat,
antrenându-se pentru vânătoarea de foci ce va urma.
Mama lor se ocupă cu instruirea tehnică.
Și cu încă altceva.
Presând-o pe Nanu, ea încearcă să-i insufle o oarecare duritate.
Determinarea de a nu descuraja.
Nanu pare a fi potrivită.
Însă fratelui ei îi lipsește concentrarea.
În sfârșit, un semn.
Zile mai întunecate anunță revenirea iernii,
și o dată cu ea, gheață destul de solidă pentru a vâna.
Exact la timp. Nanu și familia ei sunt înfometați.
Dar ceva e diferit anul acesta.
Gheața nu e deloc solidă.
Aceasta este o iarnă diferită față de ce a văzut mama urs până acum.
Vor trebui să se întoarcă și să aștepte ca gheața să se întărească.
Și până o va face, vor rămâne înfometați.
Și familia lui Seela caută gheață destul de groasă ca să îi susțină.
Săptămânile trec.
Ceea ce animalele din regatul înghețat nu știu
este că metodele lor străvechi de supraviețuire vor fi puse la încercare.
Marea, și aerul de deasupra ei, sunt mai calde ca de obicei.
Gheața se chinuie să se refacă.
Într-un final, gheața revine,
dar cu trei luni întârziere.
Totul pare normal acum în regatul înghețat.
Dar a fost prea puțină zăpadă pentru a se face o peșteră de naștere,
așa ca puiul focii este expus gheții,
chiar în vizorul inamicului.
Este o provocare și pentru mama lui Nanu,
care e specializată în prinderea prăzii ascunse.
Cum va surprinde o focă ce o vede venind?
Atacul direct este un eșec total.
Nanu îi reamintește mamei sale cum se face.
"Da, mulțumesc pentru sfaturi, puștoaico!"
Mama urs știe că păsările caută în stoluri hrană,
așa că urmăresc păsările.
Prin apropiere se află o masă.
Dar pentru a ajunge la ea trebuie să treacă chiar pe lângă "proprietarul" ei,
un mascul urs.
Conduși de foame, își asumă un risc imens.
Scapă, dar foamea lor crește.
Iar acum un nou pericol se apropie.
O furtună arctică.
Vânturile par să bată cu o furie mai mare decât în trecut,
lovind cu putere în coasta arctică, altădată protejată de un strat gros de gheață.
Turma se aventurează în ape adânci pentru a scăpa de furtună.
Dar în mare se chinuie să rămână împreună,
loviți de valuri de 7 metri.
Unul puternic o separă pe Seela de ceilalți.
Mama și mătușa ei o caută disperate,
dar nu e nicăieri.
Pe uscat, temperatura coboară la -40 de grade.
Vântul atinge viteze de 80 de mile pe oră.
Furtuna se întețește.
Fratele urs e în suferință.
Pentru prima dată în viața lui Nanu, fratele său nu se află imediat în spatele ei.
Mama se târguiește cu el să continue.
Încearcă să asculte,
dar foamea l-a slăbit peste măsură.
Nanu și mama sa se chinuie cu el, încercând să-l încălzească.
Dar, o dată cu trecerea timpului, el cedează puțin câte puțin.
Și apoi, s-a dus.
Nanu și mama sa stau lângă el.
Dar, într-un final, trebuie să meargă mai departe.
Pe mare, mama si mătușa încă o caută pe Seela.
În afara razei lor,
se zbate să trăiască.
Nu mai poate rezista mult timp.
Puterea îi scade,
o dată cu speranțele turmei de a o mai găsi.
Dar mama si mătușa refuză să renunțe.
Cu ajutorul unui curent puternic, se îndepărtează mai mult ca de obicei,
și reușesc să recupereze ceea ce părea pierdut pentru totdeauna.
Un pui care a rezistat,
în așteptarea celor doi adulți care mereu au venit după ea.
Au trecut două primăveri în regatul înghețat,
și în timpul fiecăreia, o muzică ciudată se ridică din ape.
În al doilea său an, acum arătându-și micii ei colți,
Seela a început să audă sunetele ciudate.
Sunt "cântece de dragoste", scoase din gâtlejuri de tineri masculi,
atât de complexe în structură, încât necesită ani de studiu pentru a le produce.
Până nu merită să fie auzite,
doamnele au alte lucruri mai bune de făcut cu timpul lor.
Și Nanu a crescut.
La doi ani, încă este dependentă de mama sa.
Dar vine o dimineață în care mama ei rămâne distantă.
Condițiile schimbătoare o forțează pe mamă
să facă ceva mult mai devreme decât de obicei.
Nanu vede în ochii ei ceva ce n-a mai văzut până acum.
O singură privire în ochii mamei ei îi spune că viața lor comună s-a încheiat.
Mama urs nu mai poate face rost de hrană pentru amândouă.
Pentru ca amândouă să supraviețuiască, trebuie s-o îndepărteze pe Nanu.
Plecatul este cel mai greu lucru pe care Nanu l-a făcut vreodată.
Dar e greu și pentru mama sa.
Ea nu-și mai poate proteja puiul,
nici măcar să mai vadă cum se hrănește.
Nu o va mai vedea niciodată.
Astfel, fiind doar în cel de-al doilea an de viață,
Nanu se pregătește pentru o viață în singurătate.
Ei bine, nu în singurătate totală.
Mai devreme decât de obicei, căldura lovește zona arctică.
Teritoriile de vânătoare sunt inundate. Aici nu se află foci.
Așa că Nanu se îndreaptă către ghețuri unde n-a mai fost,
sperând să găsească ceva de mâncat.
Orice.
Aceste păsări sunt ceva nou pentru ea.
Foarte mici,
dar, în situația dată, merită să încerce.
Dar, cum Nanu e pe cale să descopere,
e ceva putred în legătură cu păsările astea.
Nanu nu are nicio șansă de reușită.
Ce fel de păsări zboară prin ocean și nu pe cer?
Apoi, ceva și mai bizar.
Creaturi pe care nu le-a mai văzut.
Nanu a întâlnit o turmă de pești-sabie,
unicornii mării.
Cornurile lor de fildeș, având în vârf terminații nervoase, sunt atât de sensibile
încât pot gusta aerul și marea,
să "citească" temperatura și să prognozeze vremea.
Precum un trib pierdut al arcticului, peștii-sabie colindă marea,
fiind martori tăcuți la vremurile schimbătoare.
Niciodată gheața arctică nu a fost fărâmițată atât de devreme și de abrupt.
Vânatul este imposibil.
Spre deosebire de Nanu, Foxy nu poate înota.
Grăbită de gheața care se topește, va trebui să-și ia la revedere de la ursul său.
Și Nanu trece prin propria ei criză.
N-a fost niciodată izolată pe gheață fărâmițată.
N-a fost niciodată atât de flămândă.
N-a fost niciodată în circumstanțe în care sfaturile mamei sale
să nu fie de nici un ajutor.
Departe în larg,
turma de morse se prinde de ultimele bucăți de gheață.
În situația de față, nervii cedează.
Seela n-a trecut niciodată printr-un an cu gheață proastă.
Adulții au făcut-o,
dar niciodată printr-o perioadă atât de grea.
În sfârșit, o morsă declanșează decizia comună de a părăsi bucata de gheață.
Vor trebui să-și caute o nouă casă.
Nu se pot apropia de uscatul de lângă Snow Mountain,
datorită urșilor de acolo.
Așa că-și vor încerca norocul în largul mării,
căutând o insulă unde vor fi în siguranță.
Vor trebui să înoate timp de o săptămână, pe o distanță de 200 de mile.
Înapoi pe gheața fracționată,
lumea lui Nanu pare a se întoarce pe dos.
Să rămână pe rămășițele de gheață, unde nu va găsi hrană?
Sau să urmeze mirosul prăzii în largul mării?
Acum e momentul să aibă curaj.
Dar să nu se pripească.
Condusă de un puternic instinct de supraviețuire, riscă totul.
Într-un sfârșit, găsesc un loc de refugiu, departe în larg,
Rock Island.
Turma este extenuată.
Dar înainte să se odihnească, trebuie să găsească un loc unde să stea.
Seela e prea obosită pentru a mai înota.
Dar să îngheți poate fi o problemă.
Să te cațeri pe roci aspre e mai dificil decât să te târăști pe gheață.
Vor trebui să miște câteva sute de kilograme de grăsime,
folosind doar puterea înotătoarelor.
Poate că ar fi trebuit să se abțină de la câteva scoici.
Somnul turmei poate că nu ar fi atât de adânc
dacă ar ști cine a ajuns pe insulă înaintea lor.
Masculul urs.
Și unde e un urs...
El e un vulpoi local, care nu are nevoie de camuflaj.
Pe Rock Island, nu prea are nevoie de resturi.
Aici sunt mai multe păsări decât e el în stare să mănânce.
Nu au unde fugi.
Și sunt încă prea tinere pentru a zbura.
Prinse între o vulpe și terenul solid,
tatăl face o cerere remarcabilă.
Surplusul de încredere inspiră întreaga turmă.
Un tânăr găsește refugiu în mare.
Altul, chiar la timp, pe o mică bucată de gheață.
Nanu a lopătat timp de zile întregi,
și s-a epuizat atât de mult, că aproape s-a înecat.
Acest mic locșor i-a salvat viața.
Pe Rock Island, soarele din timpul verii generează un val de căldură.
Temperaturile urcă mult peste cea de îngheț.
Căldura declanșează o puternică mâncărime,
iar un astfel de imbold trebuie "rezolvat", indiferent de loc și de modalitate.
Și Seela are o astfel de mâncărime,
să scape de familia sa, chiar și numai pentru câteva clipe.
Morsele nu sunt construite pentru a escalada munți,
dar ea continuă.
Mătușa o vede pe Seela mergând de una singură
și pornește după ea
pe cât de repede grăsimea de pe ea îi permite.
Dintr-o dată, Seela dispare.
Când mătușa o cheamă, nu primește nici un răspuns.
Seela e extrem de tăcută.
Aventura ei a luat o cotitură îngrozitoare.
S-a împiedicat și a rămas blocată pe o margine abruptă.
Și cineva a văzut-o.
Ursul polar se apropie de atac,
iar Seela ia măsuri disperate.
Va fi în suferință,
dar în viață.
Acum se grăbește să-i avertizeze pe ceilalți.
Mătușa e singura care nu e pe insulă.
Mama lui Seela o găsește,
iar mătușa li se alătură.
Ursul așteaptă momentul prielnic.
Seela și familia se retrag spre altă parte de pe Rock Island.
Se alătură altor turme aduse aici de dispariția gheții arctice.
Condițiile schimbătoare i-au lăsat pe mulți singuri și vulnerabili,
iar pe alții disperați și înfometați.
Nanu ajunge aproape de Rock Island,
după o săptămână lungă pe mare.
Timp de o zi, a fost mânată de mirosul prăzii din vânt.
Dar acum că s-a uitat la el,
nu mai este încrezătoare.
Nu mai sunt foci concurente.
Nimic din experiența lui Nanu
care să-i spună cum să se descurce cu morsele mari.
Adulții au de trei ori greutatea ei, înarmați cu dinți precum cuțitele.
Poate va găsi unul destul de slab sau de mic să se descurce cu el.
Foamea o împinge în ciuda șanselor.
Dar este prea tânără și prea mică,
și sunt complet neacomodați.
Ultima ei șansă pare a fi că nu există.
Este posibil ca Nanu să fi venit până aici doar să moară de foame.
Totuși ursul cel bătrân plănuiește un atac dinspre mare
și își execută mișcarea în timp ce hoarda doarme.
Ursul se apropie din partea opusă bătăii vântului.
Trece nedetectat.
Seela se îndreaptă spre apă în spatele lui Auntie, dar ursul o prinde.
Auntie nu ezită. Se întoarce să-și salveze tinerii.
Curajul ei permite Seelei să scape în mare.
În actul său de devotament, Auntie face sacrificiul suprem.
Seela așteaptă,
dar Auntie nu se va întoarce.
Între timp, Nanu devine mai slabă.
Fără mâncare, nu mai poate rezista mult.
Știe că masculul nu are obiceiul să împartă,
și că ar putea s-o omoare cu ușurință.
Dar acum este momentul să apeleze la ceea ce a învățat-o mama ei.
Refuză să se predea.
El va trebui să împartă mâncarea sau ea va muri.
Și astfel începe,
și continuă să stea,
până îi permite să ia ceea ce are nevoie.
O viață care le salveze pe restul.
Pentru următorii patru ani, Nanu și Seela sunt împinși spre acest adăpost stâncos
și gheața mării se topește din ce în ce mai devreme.
Încălzirea globală a făcut o lume mai dificilă,
perturbând ritmul antic al sezoanelor,
și dizolvând regatul de gheață,
transformând astfel adevărații stăpâni
în refugiați.
Peste întreaga zonă artică,
animalele așteaptă din ce în ce mai mult semne că gheața se întoarce.
În sfârșit,
bătrâna morsă prinde mirosul îndepărtat al gheții și frigului.
Este timpul să mergem acasă.
De asemenea, Nanu se întoarce în regatul ei de gheață, acolo unde s-a născut.
În primăvara celui de-al optulea an,
este o incitare în a fi acasă.
Marea parte a vieții ei a evitat urșii masculi.
Acum se simte atrasă de unul.
Și așa, fiind o comuniune de când este lumea,
dar este de mare importanță într-o lume pe cale de dispariție.
Mai târziu în acel an, condusă de instinct și memorie,
Nanu se cațără pe Muntele de Zăpadă.
De prima oară de când era pui, își întrerupe viața de hoinărit
și caută căldura unei peșteri ascunse.
Dispare pentru iarnă în spatele gheții și a zăpezii.
Între timp, misiunea Seelei s-a îndeplinit bine,
și băieții o observă.
Știe ce urmăresc.
Dar Seela nu are timp pentru un mascul bătrân.
Are standarde,
spre deosebire de alte femele pe care le cunoaște.
Seela așteaptă pentru cineva special.
Când un bărbat este bine motivat,
poate cânta continuu 50 de ore.
Și unul din acești Romeo încearcă s-o cucerească pe Seela.
În sfârșit, ceva di înălțimea cântecului său o mișcă.
Pe Muntele de Zăpadă, unde s-a născut,
Nanu produce un miracol.
Și are un frate.
Cu sosirea primăverii, Seela aduce și ea pe lume un miracol.
Un pui, o mamă nouă.
O nouă Auntie.
În toate aceste locuri,
copiii Arcticului își croiesc drumul în lume
așa cum au făcut-o de mii de ani.
Destinele lor vor fi tot timpul legate
de ritmul de mișcare al gheții care îi definește,
modul de viață în acest frig
care face ca acest regat să fie al lor.
Ce vor face copiii lor dacă dispare?
Ce vor face ai noștri?
Dacă noi ne schimbăm modul de viață,
putem salva mulți oameni și animale din toată lumea.
Dacă stingeți lumina de fiecare dată când părăsiți camera,
vor oferi animalelor din Arctic un viitor strălucitor.
Dacă toată lumea ar schimba becurile cu neon,
este ca și cum am lua milioane de mașini de pe drum.
Dacă părinții tăi cumpără o mașină hibridă,
vor face mai ușoară viața pentru urșii polari.
Dacă spălați hainele cu apă rece, veți folosi cu 80 % mai puțină energie
și împiedică apa unde trăiesc urșii polari să se încălzească.
Dacă veți reduce un pic temperatura din casele voastre,
puteți împiedica creșterea temperaturii în locul de baștină al morselor.
Condu mai puțin. Ia autobuzul.
Când nu trebuie să străbați distanțe mari, poți merge pe jos, cu bicicleta sau skateul,
sau dacă ești o morsă poți înota.
Dacă faci un duș mai scurt cu două minute,
poți economisi suficientă apă pentru a umple o piscină într-un an.
Dacă părinții tăi ar cumpăra mâncare proaspătă în loc de congelată,
vei ajuta la salvatul energiei și al animalelor.
Dacă îți poți da seama cum sa produci energie ieftină,
vei salva lumea.
Asta ar fi extraordinar.
Plantează un pom.
Plantează copaci peste tot.
Plantează mulți copaci.
Plantează milioane de copaci.
Întreabă-ți profesorii despre încălzirea globală.
Ce facem noi în casa noastră le afectează viața.
Trebuie să ne schimbăm modul de viață.